Soukromá vyšetřovatelka Julie Starková opět řeší podivný případ. Slavná stockholmská herečka Bianca je přesvědčená, že ji pronásleduje její mrtvý snoubenec, a po Julii chce, ať ho zastaví. Touží snad celebrita po větší pozornosti, nebo ji vážně něco hrozí?
![](https://www.centrum-detektivky.cz/wp-content/uploads/2024/07/zavru-oci-v-modlitbe-alex-ahndoril-673x1024.jpg)
Po dočtení prvního dílu téhle série, Až najdu klíč, jsem celkem jistě věděla, že jeden stačí. Ne že by zápletka nebyla zajímavá, ale pekelně mě dráždila hlavní hrdinka – tak proč se rozčilovat s někým, kdo vám není sympatický. A přesto je tady druhý díl…
Rozhodlo téma, výchozí zápletka, která budí otázky, a hlavně prostředí: divadlo zkouší Macbetha. Zkrátka a jednoduše jsem byla zvědavá. V záplavě nových titulů je těžké přijít s něčím originálním, a tím obtěžování od mrtvého přítele určitě je. Hned začnete v duchu spekulovat, co za tím může být, fantazie pracuje – a už chcete vědět víc. (Navíc tím, že už víte o Juliině minulosti, je její divnost a odtažitost mnohem líp tolerovatelná.)
Dostala jsem přesně to, na co jsem se těšila, zčásti: zákulisí divadla. Zatímco oficiální část budovy se topí v okázalosti, je herecké zázemí omšelé, improvizované, vybavené jen tím nejnutnějším. Spolu s Julií se podíváme do šaten, zkušebny i mezi herce, kteří už skotskou hru uváděli jednou, ale museli ji stáhnout. Teď ji ve stejném složení zkusí znovu. Je dost možné, že Biančin stalker je někdo z nich. Zkoušky mají zvláštní napjatou atmosféru, je otázka, jestli je to jen tématem, nebo vztahy mezi herci. Do kroužku patří ještě režisérka, inspicientka a nápověda. Všichni spolu musí vycházet, i když by třeba někomu rádi plivli do kávy – holt televizní celebrity přitáhnou do divadla víc diváků…
Připouštím, že mi tentokrát místy dělalo potíže udržet pozornost. V příběhu se toho nedělo tolik, a ještě se tříštil na pozorování smutného Juliina života v osamělosti… V prvním díle mi hýbala žlučí, teď už jen vzbuzuje lítost…
Ale její mozek funguje stále dobře a autorům se opět povedlo své čtenáře překvapit. Měla jsem své malé podezření, které se potvrdilo jen zčásti – vysvětlení je totiž mnohem komplikovanější, a přesto stále dává smysl a možná bych ho i zvládla převyprávět (což není až taková samozřejmost). Jsem vlastně dost rozpolcená – ačkoli mě zajímalo prostředí tady v druhém díle, nemůžu se zbavit dojmu, že ten první byl lepší. Zajímavější, sevřenější, i přesto, jak všechny štvala Julie Starková. Aspoň ale díky tomu zůstal v paměti. Odlišoval se.
Už raději neslibuji, že třetí díl opravdu číst nebudu – protože co kdyby Ahndorilovi i do třetice přišli s nějakým neotřelým nápadem…
Originál: Jag blundar och ber, 2024
Překlad: Karolína Kloučková
Vydal: Host, 2024
263 stran